Александър Пушкин
Беше си той рицар беден…

Превод от руски: Тихомир Йорданов, —

chitanka.info

Беше си той рицар беден…[0]

Беше си той рицар беден,

простоват и мълчалив.

Мрачен бе на вид и бледен,

духом — храбър и правдив.

Но яви му се видение,

недостъпно за умът.

И дълбоко впечатление

найде във сърцето кът.

Пътешествайки в Женева,

посред път, на кръста прост,

зърна той Мария-дева,

майката на бог Христос,

Запленен от нея, вече

не погледна той жена,

до смъртта си не изрече

дума нито на една.

В шлема си лице побърза

той да скрий за тоя свят.

Броеница си завърза

вместо шарф на своя врат.

Оттогаз отца и сина

и духа свят ни веднъж

не помоли господина.

Странен беше тоя мъж.

Цели нощи тъжен бдеше

на светата пред лика,

вперил поглед безутешен,

сълзи ля като река.

Верен в любовта си първа

към набожната мечта,

Ave, mater Dei — с кърви

на щита си начерта.

Впрочем в битката голяма

в Палестина в страшен час

всеки рицар свойта дама

призоваваше на глас.

„Lunen coelum, sancta rosa!“[1] —

гръмко той възкликна блед.

Мюсюлманската угроза

го обграждаше отвред.

Но когато се завърна,

в своя замък той се свря,

все тъй влюбен и посърнал,

без причастие умря.

Но преди да спре да страда,

сила нечестива, зла

рицарска душа във ада

да отмъкне пожела:

ужким не е молил бога,

ужким не живял във пост,

не задирял в изнемога

майката на бог Христос.

Но пречистата сърдечно

се застъпи, след смъртта

пусна в царството си вечно

своя верен рицар тя.

[0] Приживе на Пушкин не е печатано поради цензурна забрана. В преработен вид влязло в „Сцени из рицарските времена“. ↑

[1] Небесна светлина, свята розо (лат.). — Б.пр. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.